V předchozích dílech jste viděli.
Kdo jsem?
Myslím, že máš nějaký druh amnézie.
Cordelie žije na hromádce s tvým pekelným výrostkem, bez urážky.
Ty se k němu chceš vrátit, že jo?
Byl to profesor Seidel. To je ten hajzl, co mě poslal do Pylei.
- Za tohle zaplatí. - Za tohle zemře.
Vycouvej z toho, jestli si myslíš, že má Gunn pravdu.
Charles to v sobě nemá. To je to, co na něm miluji.
Fred, nedělej to! Jestli ho zabiješ, tak tě ztratím.
- Co se stalo s profesorem? - Postaral jsem se o něj.
Byli jsme zamilovaní?
Vzpomínky. Jako zákoutí v mé mysli. Mlhavě akvarelové vzpomínky naší cesty.
Ach, mládí. Existuje něco magičtějšího?
Období prvních lásek, skvělých objevů, čelme tomu: to je mládí.
Je to národní posedlost, šílené kočky.
Ale tam někde, lidé zapomínají, jaké je mládí vlastně svinstvo.
Je to čas magie, dobře, a není nic nezodpovědnějšího...
...a otravnějšího než magie. Dovolte, abych vám pověděl krátký příběh.
Začalo to dítětem.
Ne, vlastně to opravdu začíná až tady.
Byli jsme zamilovaní?
Hm.
- Tak byli? - Co?
Zamilovaní.
Vzájemně?
- Kámo, jestli budeš chodit kolem horké kaše-- - Ne, nechci.
- Tak mi řekni pravdu! - Já nevím.
- Ty nevíš? - Dobře, nejsem si jistý.
Myslím, že tohle je věc, kterou bych si pamatovala.
Hele, možná sis to někam poznamenal. Třeba jako vzkaz na ledničce?
Něco jsem k tobě cítil a myslel jsem, že ty možná...
...ale ty jsi mi nikdy nic neřekla.
Chtěla jsi se se mnou setkat, promluvit si a...
- ...pak už jsem tě nikdy neviděl. - A ty si myslíš, že jsem ti chtěla říct...
- ...že tě miluju? - Nemyslím si, že jsi připravená na--
Anebo jsem ti chtěla říct, aby ses držel zpátky, kámo.
Možná jsi na mě moc tlačil.
Obtěžování na pracovišti.
Možná mi v hlavě blikala červená kontrolka.
- Napadlo tě tohle? - Nikdy jsem – na pracovišti...
No, možná jednou, s tím baletem.
A svlékání, objímání, ale to bylo kouzlo.
A tehdy v noci jsme se chtěli sejít v Malibu na útesech. To je dost romantická kontrolka!
Nekřič na mě. Ty na mě křičíš.
Nekřičím.
Vidíš, proto nechci odpovídat...
...na otázky, na které neznám odpověď.
Jediné, co vím, je, že ty jsi moje nejdražší přítelkyně.
A doufám, že... jen to chci vrátit.
Aspoň tak.
Neumíš si představit, jak moc mi tohle ubližuje.
Vím, kdo jsem, znám svou minulost,
Vím, kdo je prezident a věci, které bych raději nevěděla.
Znám jméno každého obchodu s botami v Beverly Center.
Ale já ne...
Zvuk mého vlastního jména mi nic neříká.
Pomůžeme ti rozpomenout se... za každou cenu.
Slibuju, že tě dostaneme zpátky.
Co to znamená to "my", bledá tváři? Já jsem ten, kdo si venku může nohy uběhat.
No, i když spíš popíjím, protože koukej, na co jsem právě narazil.
- Co? - Paměťové kouzlo.
Dodal mi ho jeden z mých klientů. To zaručeně vrátí paměť naší Cordy.
- Zaručeně? - Bez bolesti a vedlejších účinků.
Říkám vám, tohle v žádném případě nemůže zklamat.
Dobrá, tak jsem idiot. A co ty, ty seš perfektní?
Roztočit láhev.
Fakt jsem věřil, že to kouzlo bude fungovat.
Nebylo proč tomu nevěřit. A fungovalo – po úpravě.
To, co se stalo během toho...
...a co přišlo potom...
Uf.
Bože, budu potřebovat silnější pití.
To kouzlo bylo správné. Jednoduché. Napodobil jsem to zjevení - roztomilou holčičku...
...ne zrovna moc hmatatelnou, ale ona se vyzná v paměťových kouzlech.
Odpřísáhla, že když smícháme správné přísady...
...měli bychom přestat mluvit a přesunout se ke Cordelii Chaseové...
...a dvěma tikavým tikání.
Já nevím. Nevěřím kouzlům.
Já mi to jedno. Jdu do toho.
- Cordy, já jen... - Je mi to jedno.
Bolest, vedlejší účinky, jestli mě to změní na mousaku...
...budu šťastná, pokud si budu pamatovat, že jsem mousaka.
Neměj nejmenší strach, princezno. Mám už připravené všechny ingredience.
Jakmile jich získáme šest, můžeme začít.
Šest čeho?
Řekni Emilovi, že pokud se osvědčí v boji…
Brzy se ozvu.
Jo, fajn. Bude čekat.
Prosím, Pryce.
Ano.
Lorne. Řekl jsem ano. Hned tam budu.
Jestli se to povede, tak to za to stojí.
V pořádku.
Je všechno...
Jsou tam všichni?
Ne.
Jen jsem si říkal,
jestli je všechno s Fred v pořádku.
Co chceš?
No jistě. Symboly na podlaze. To probíhá vždycky dobře.
Nech si svůj sarkasmus za dveřmi, rejpale. To je pro Cordy.
Já tu jen nechci mít žádné otevírající se portály. Toho svinstva jsem si už užil dost.
Promiň, Lorne.
Ale fakt jsme měli toho svinstva dost.
No, dobře. Mě se hned zas tak něco nedotkne, kočko.
Moje první zaříkání od té doby, co se mi vrtali v hlavě.
A já díky tomu kouzlu dokáži přivést naši Cordy zpátky mezi nás.
- Lo-lath ch-owrng ne bruun. - Kaya-no-m'tek.
Prošvihl jsem to kouzlo?
Nebo snad angličtina zmizela?
Ne, to je pyleansky, lívanče.
Řekl jsem: "Jsem připraven vyřknout radostné chvalozpěvy."
A já jsem řekla: "Nechť tvoje slova potěší bohy."
Jsi v pořádku?
Byla jsi...?
Hotovo.
Tak za prvé, ona neřekla: „Nechť tvoje slova potěší bohy“.
Ale řekla: "Nechť tvoje promluva potěší bohy," v čemž je trochu...
Tvarosloví má zásadní význam v našem... Bůh jí žehnej.
Je vždycky milé slyšet mateřštinu,
pokud to ovšem není moje matka, kdo mluví.
Je to zapnuté?
A za druhé...
...nevěděl jsem, že o pár hodin dříve se Fred pokusila zabít zlého profesora...
...otevřením portálu.
Gunn nevěděl, že jí Wesley pomáhal.
A Wesley nevěděl, že Gunn sám toho týpka zabil,
aby se Fred nestala vražedkyní.
A Fred taky nevěděla, že Gunn si spočítal,
že to byl Wesley, kdo jí pomohl.
Takže, jak můžete vidět, neměl jsem všechny informace, když to začalo.
Je to moje práce, číst v lidech, ale nikdo z té party zrovna v té chvíli nezpíval.
A já? Já jsem jen myslel na Cordelii.
- Hej. - Ou.
Ou. Promiň.
Jen jsem se chtěla osprchovat.
Connor a já jsme se nezdržovali zrovna v Hiltonu.
- Jak se má? - Je mu osmnáct.
Má v hlavě zmatek.
Má v sobě hodně bolesti.
Myslím, že mu pomohlo, že jsem tam s ním byla.
Dobře, to je dobře.
Jsme skoro hotovi.
Budu dole.
Takže ti vůbec nevadí přijít do mého pokoje jako za starých časů?
To stejnou měrou vypovídá, jak o teorii "byli jsme zamilovaní",
tak o teorii "obtěžování na pracovišti".
Doufejme, že odpověď dostaneme brzy.
Hádám, že já jsem ten rváč, co?
Prosím?
Angel je člověk, který to vede. Je to jeho svět.
Já už nejsem vůdce.
Nemám srdce vítěze jako Cordy. A mozek, to jsi byl ty.
Takže na mě zbývá ten rváč.
A co Fred?
To je složitá otázka, co?
Ona je taky dost chytrá.
Možná jste vy dva spřízněné duše.
Třeba proto šla za tebou, aby jsi jí pomohl pomstít se profesorovi.
Na zabíjení potřebuješ mozek.
Udělal jsem něco, na co jsi ty nebyl připraven.
Ty si neumíš představit, co jsem...
Co bych pro ni udělal.
Existuje nějaký důvod, proč bych to měl vědět?
Ty si myslíš, že o tom nevím?
Myslíš si, že nevím, proč se sem pořád vracíš?
Protože vy stále potřebujete mojí pomoc.
Řeknu to jen jednou!
Zkusíš něco na Fred a já si to s tebou vyřídím.
Opravdu rád vidím, že máš ve váš vztah takovou důvěru.
- Jen tak dál, angláne. - Myslíš, že bys mi teď mohl uhnout z cesty?
Ne, co kdyby...
Ne všichni mají svaly, na které se spoléhají.
Co se to s tebou děje?
Někdo mi podřízl krk a všichni moji přátelé mě opustili.
Všichni se dívejte na láhev.
Přicházíme v naději a prosíme.
Vrať ji zpět.
Co se to děje?
Je mi trochu...
Co se to s námi děje?
Tohle je důležité.
Je to tak krásné.
Měli bychom počkat, jestli se neobjeví nějaké vedlejší účinky.
Co se stalo?
Nemůžeme... musíme…
Ne!
Fajn.
Co se to tu sakra děje?
Jak se jmenuješ?
Já jsem Cordelie Chaseová, pitomče.
A jestli je tohle nějaká šílená psychedelická seance, kde mě zdrogují...
...a pak nechají s nějakýma úchylama,
tak moji rodiče zažalují veškerý obyvatelstvo Sunnydale. Je to jasný?
O čem to sakra mluvíš?
Říká se tomu únos, ty plešoune.
A jestli jste si jenom na vteřinku mysleli,
že se s tím srovnám, tak to neznáte Cordelii.
Cordelii.
Ahoj, pikantní dobrůtko!
Klid, všichni se uklidníme. Ty jsi Cordelie Chaseová.
Jsi středoškolačka, žiješ v Sunnydale?
To sedí.
- Tak kdo jsi ty? - Jsem člověk, kterej ti nakope prdel,
- pokud mi hned někdo neřekne, co se tu děje. - Pro začátek, jak se jmenuješ?
Poznává tady někdo někoho?
Já jsem Fred Burkleová. Taky chodím do školy, v San Antonu.
Takže obě chodíme do školy.
Skvělý, budeme nejlepšími přítelkyněmi, takže budeme moct zapomenout na ty chytráky okolo.
Nemusíš hned být uštěpačná, slečinko.
Celá tahle situace volá po uštěpačnosti, princi Charlesi.
Jsem Wesley, ano, děkuji. Wyndham-Pryce.
Byl jsem sem vyslán akademií pozorovatelů z jižního Hampshiru.
Vlastně, já to vedu.
Jémine a já se ještě divím, jak sis vysloužil svoji přezdívku.
Mám hodně zásluh, pokud mohu říci.
- Gunn. (pozn. v překladu "zbraň") - Kde.
Já, to je moje jméno. Zkratka.
Aha.
Do jaké školy chodíš?
Takže, to byl příběh sociálně slabších. Jaký je ten tvůj?
Šílení.
Všichni jste šílení.
Vaše oblečení, vaše řeč...
...tohle místo. Co je to za zemi?
- Co by to mělo být za zemi? - Ano, odkud jsi, příteli?
Nejsem tvůj přítel, ty anglický prase. Nikdy jsme vás v Irsku nechtěli.
Nechceme vás tam ani teď.
- Ty jsi Ir? - Irsky teda moc nezníš.
Jsem si jistý, zním přesně jako...
Mám něco s hlasem.
Dobře, ale jak se jmenuješ?
Liam.
Skvělý, všichni se nějak jmenujeme. Takže sbohem.
Tak moc bych zase nepospíchal, slečno Chaseová.
Je zcela jisté, že jsme se všichni stali oběťmi nějaké špinavé hry.
Vsadím se, že ty dveře jsou zatarasené.
- A kdo ví, co ďábelského za nimi leží. - Anglický prase, anglický prase?
Před tím, než něco uděláme,
navrhuji, abychom získali co nejvíce informací.
- A já navrhuju, abychom našli nějaký poldy. - Hele, já kolem sebe nechci dusno.
Nemyslím, že bysme vůbec měli volat poldy.
Oni jsou do toho stejně asi zapletení.
- Zapletení do čeho? - Copak si všichni nemyslíte,
že jsme součástí nějakého vládního spiknutí? Můj kámoš Levon říká,
že vláda často experimentuje na dětech.
Podstoupil ještě někdo další v posledních dnech test osobnosti?
Chtějí vědět o tvých názorech na politiku a jestli jste někdy chtěli být květinářky...
Dobrá, tak to byl příspěvek od Scarlett O’prosím-umlčte-mě.
Má ještě někdo, kdo je při smyslech, nějakou teorii? (pozn. Scarlett O'Hara- hl. hrdinka v novele M. Mitchellové)
Je to spiknutí a vy o tom nemáte ani tušení.
Dokážu si představit, že si s náma někdo zahrává.
Důležité je začít s fakty.
Všichni jsme z různých měst, různě staří…
Podle délky vousů, které mi narostly, jsme byli všichni v bezvědomí...
- ...nejméně měsíc. - Proboha. Proboha! Moje vlasy, moje vlasy!
- Vláda mi zničila vlasy. - Ne, ne, je to hezký.
- Ano, je to... je to dobré. - Jste si jistí?
Je to... velmi atraktivní. Možné vodítko.
- Možná je celý smysl tohoto experimentu ve vlasech. - Hlasuju, abychom ho sesadili z vedení.
Ďábel, je to ďábel.
Moje vlasy?
Můj otec říkal, že jsem hříšník a že to se mnou špatně skončí.
- Teď jsem v pekle. - Pak je peklo o moc hezčí než tam, co bydlím.
Vypadá to, že je to nějaký hotel.
Třeba je to motel Peklo.
Měli bysme zjistit polohu hotelu.
Ty mi nerozkazuj. Vedu teď vlastní tým.
Jsem si jistý, že tvoje daleká dobrodružství byla zajímavá, ale já mám zkušenosti s věcmi,
které si ty ani neumíš představit. Nejsem v čele pro nic za nic.
- Pokud se rychle neztratíš, taky bys mohl mít v čele něco jiného. - Výhrůžky.
Body za snahu.
Možná trocha karate tě postaví do latě.
Co to sakra bylo?
- Vodítko. - To je dřevěný kolík, co tam máš?
Očividně ano.
To dost mění scénář.
Já žádný nemám.
Nikdo ho nemá, mimo tady Angličana. A to jako proč?
Já nevím. Navrhuji, abychom se podívali po dalších zbraních.
Jo, tak s touhle částí souhlasím.
V pořádku. Nikdo už nebude křičet.
- Nebo se nedotýkat mých rukou. - No...
- Hádám, že jsem našla další stopu. - Má pravdu.
Tohle není moc zábavný.
Co je k sakru tohle?
Věděl jsem to.
Je to ďábel.
Tak proč ďábel spí?
- Po tomhle ti nic není, cucáku. - Ne.
Takhle to vypadá, když mám špatnou náladu.
Tohle je to, co dělám.
Nejsi zraněná?
Chtěli mě zabít, parchanti.
- Teď už jsi v bezpečí. - Počkat, počkat.
Hej, zachránil jsi mi život. Copak ty nechceš svojí odměnu?
Můžu se ti hezky odměnit.
Jo, dobře.
Máš padesát babek?
Na co?
Nedostaneš nic.
- Počkej. Zachránil jsem ti život. - Ani tak to nemůžeš mít zadarmo, juniore.
Běž domů k mamince. Třeba ti dá sladkou odměnu za to,
že jsi byl takový hodný chlapeček.
Holka na úrovni.
Chudák Connor, motor má nastartovaný a uvízne na parkovišti.
Dobře, dost už o něm.
A hádejte, jak jsem se mezitím bavil já.
Říkám, že mu uřízneme hlavu.
Může mít informace, které potřebujeme. Až se probudí--
Až se probudí, tak ani nebudeme vědět, jestli ho ta pouta udrží. Já říkám, uřízněme mu tu zpropadenou hlavu.
- Díky za nápad, Marie Antoinnette. - Jak jsi mě to právě nazval?
Klid, klid. Vy dva byste měli držet svoje homo erotický rozhovory na uzdě,
alespoň dokud se tohle nevysvětlí.
Dřevěné kolíky, chlap s rohama.
Ani jeden z vás nevypadal dvakrát překvapeně, když se to stalo.
Tak tady jsou.
Máš nějakou trávu?
Fajn. Všechny vás zasvětím,
i když možná všemu nebudete rozumět.
- Ujišťuji vás, že... - Upíři existují.
- Vždyť jsem to říkal. - Upíři jsou po celém L.A.
Celý život s nimi bojuju.
- To stvoření je upír? - Ne, nikdy jsem nic podobného neviděl.
Já ano.
Je to... démon.
Asi Karathmama... rod nyuhg.
Vidíte? Někteří z nás mají trochu větší zkušenosti...
Jak to zabijeme?
No, vím, že tenhle druh je noční živočich.
A pojídá kořínky nebo lidské vnitřnosti.
A...
- Je to rohatý poddruh. - Takže ty to znáš?
- Jsou to noční stvoření. - Seženu si nějakou sekeru.
- Zadrž. - Nezáleží na tom, co to je.
- Vypadá to škaredě - umře to. - Ne, dokud nezjistíme...
Nech toho.
- Au. Jdi ode mne. - Pozor na tu ruku, ruka!
Copak ty tam nepůjdeš a nezastavíš to?
Je na čase, aby Angličani dostali, co jim patří. Stojím za otrokem.
Vím, že jsem v téhle části příběhu pořád v bezvědomí, ale…
...chápete tyhle dva blbečky?
To by stačilo.
Jestli má tady kápo teorii, tak si jí poslechneme.
Na akademii pozorovatelů se vypráví historky o testu.
Tajná zkouška, kterou mohou přežít jen ti nejlepší.
Zamknou tě v domě se zvráceným, šíleným upírem. A musíš ho zabít dřív...
...než on zabije tebe.
- Zkoušku dříve podstupovaly přemožitelky. - Slayer? (pozn. v překladu "přemožitelka")
Ta kapela?
Ne, to--
Pointa je v tom, že tohle může být ten test.
Zbraně, podivné místo, nevinní civilisté.
A záhadný Karathmana – nyuhg démon.
- Tohle je ten test. - Já nejsem civilista.
- Zabíjím upíry od svých dvanácti. - Což jenom podporuje moji teorii.
Ty jsi tady kapacita.
Já myslím, že jsem tady jako "uříznout tý zelený obludě hlavu" kapacita.
- A na nějakej pošahanej test kašlu. - Jsi vždycky tak popudlivý?
Akorát když se probudím s bandou šílených pošuků, kteří mi říkaj, co mám dělat.
Den, kdy budu přijímat rozkazy od lidí jako jste vy. Je den, kdy...
Ten den nikdy nenastane.
Pokračuj s vysvětlováním, proč bychom odsud prostě nemohli odejít?
Protože nám něco udělali.
Nějak nás změnili.
Ty myslíš, že tohle je o mých vlasech?
Tak trochu vidím, kam míří.
Nikdo z vás zrovna nevypadá na sedmnáct.
Je to, jako by někdo posunul čas, jako bychom prošvihli pár let.
Mě tady spíš něco přebývá.
A mě...
...tady spíš nic nepřebývá.
Cítím chlad… uvnitř.
To je tak nefér. Je mi dvacet a něco?
A co ples?
Možná náš začaroval ten démon.
Takže ty si myslíš, že když toho upíra zabijeme, kouzlo se zlomí...
...a my budeme zase my?
- A už se nikdy neuvidíme? - Jsem přesvědčen, že si každý bude moci jít po svém.
- A už se nikdy neuvidíme? - Skvělý.
Takže jdeme lovit upíry.
Tohle místo je dost velký. Navrhuju, abychom se rozdělili na dvě skupiny.
Dobře. Já jdu s vysokým, tmavým a o něco méně patetickým chlápkem než jste vy dva.
- Podíváme se do pokojů. - My se podíváme dolů.
Ale pamatujte si, jestli potkáte upíra, je to vraždící bestie.
Zkuste ho na nás nasměrovat.
Neboj se. Dneska vyhrajeme, ujišťuji tě.
Jsem připravená. Jsem ok.
Přesto by mi bylo líp, kdyby jsme si dali tu trávu.
Bože, tady je snad bilion místností.
Potulný zpěvák.
Jak jsi to...?
Ty jsi přerušila zpěv toho nepatrného muže.
Ty jsi vážně dost daleko od domova, že jo?
Řeknu ti, jestli se z toho dostanu, tak si dám velký džbán piva.
A je mi jedno, co o tom otec říká.
Asi bychom měli jen tiše sedět a počkat, až si ti experti na upíry se vším poradí.
Promiň, že jsem se choval tak…
- Zženštile. - Ty nejsi...
- ...určitě zženštilý. - Jsi opravdu roztomilá.
Ty o tom nic nevíš.
Jak to, že nebezpečí dělá...
Dělá tvou krev...
Co se děje?
Nic, omluv mě.
- Jsem neviditelný. - Ne, nejsi.
Omluv mě.
- Co se děje? - Už jsem skoro hotový.
Jsem upír.
Oni mě zabijí.
Tohle jsou docela zajímavé kousky, co myslíte?
Hmm. Přemýšlejme dál.
To je ten moment, který vás stáhne dolů.
Je něco horšího, než se cítit úplně osaměle?
Jako, když jste jediná osoba na světě, která smýšlí stejně jako vy...
...a pokud to zjistí někdo další,
vrazí vám do srdce dřevěný kolík.
A tak pro naše neohrožené zabíječe upírů...
Přesto si myslím, že bychom se neměli vzdávat myšlenky, že jsou to mimozemšťané.
Ten týpek je přece zelenej.
A pořád spí.
Když se nad tím zamyslíme.
Bůh ví, co jsou schopni nám udělat.
Vidím sebe samu ležet na stole...
...bez oblečení, povolná. Zatímco sondují a prozkoumávají...
...dělají, co je napadne s mým nahým, bezmocným tělem.
- Je to strašné. - Strašné, ano.
Ale ujišťuji tě, tohle je práce démona.
A ti nejsou tak zvídaví jako...
Neboj se.
Blázním tady, stárnu tady.
Přesto, nepřestávejme v pátrání.
Naděje, dej nám naději.
Nejsme...
- Tak co? - Nikde jsme na žádné upíry nenarazili.
Zkontrolovali jste všechny pokoje? Jenom ty, které by potřebovali uklízečku.
Hotel má pět poschodí. Bolí mě nohy.
- Dodělejte to. - Je to ztráta času.
Souhlasím. Nic tu není.
Tohle místo je ďábelské a proto myslím, že bych odsud měl odejít.
- Nebuď blázen! - Hodně štěstí všichni.
- Takže jsme tady všichni zamčení, co? - Prosím?
Dostala jsem právě kopačky? To se na mě ten kluk vykašlal?
Musíme být opravdu v moci nějakého hrozného kouzla.
Myslíš, že Liam bude tam venku v pořádku?
Jestli ho tam venku něco jí, tak to alespoň není tak znuděné jako já.
Vtipkujte si, jak chcete.
Liam teď může čelit hrůzám, které si ani neumíme představit.
Liame!
- Démoni! - Opravdu?
Já jsem ti to říkal.
- Kolik? - Stovky, křičící.
- Jdou po nás? - Nemyslím, že mě viděli.
Hádám, že bychom měli tuhle skládačku rychle vyřešit.
- Jak vypadali démoni, které jsi viděl? - Lesklí.
Jo, myslím, že chápu.
Takže to znamená, že musíme zkontrolovat i zbytek pokojů? Nudím se už jen při té myšlence.
Ten upír po nás půjde, ať uděláme cokoliv.
Jsme neschopní?
Podle pravidel by teď už měl být vyhladovělý.
Taky si myslím, že další kontrola je zbytečná.
Je jasné, že Rada je mazanější víc, než jsem si kdy myslel.
- Jak to? - Ano, proslov, proslov.
Pět lidí, vzájemně se neznající,
daleko od domova... je společně uzavřeno v noci.
Předpokládám, že ta krev sající potvora je blíž, než jsme si mysleli.
- To může být... - Jdu zkontrolovat pokoje.
- Právě jsem se dostával k zajímavé části! - Nemůžeme tu ale jen sedět a čekat,
- až se ten upír objeví. Jdu ho prostě najít. - Může to být někdo z nás.
- Děláš si srandu. - Ne, slečno Chaseová.
Prostě jsme to stvoření měli...
...mezi sebou celou dobu.
Čekalo to na správný okamžik, aby na nás…
Vidíte. Angličani jsou hlupáci. Zkusme nějakou jinou teorii.
Ještě jsem neskončil.
Každý by měl dostat šanci, to je fér.
Kříž očividně nefunguje na mě, ani na našeho přítele zápasníka.
Ať se tvůj zadek modlí, abych si to slovo nenašel ve slovníku.
Vidíte, žádný upír. Jsem jako vy.
- Ještě někdo tu...? - Dívejte, ďábel je vzhůru.
Nechoďte moc blízko.
Kluci, to bylo ale kouzlo.
Jako procházka nocí vodopádem diamantů, jestli víte, co tím chci říct. Já teda ne, ale...
- Mluví jako šílenec. - Hej, objevil jsem nějaké vedlejší účinky.
Jsem přivázaný k židli, už zase! Co se to tu sakra děje?
Doufali jsme, že ty nám to vysvětlíš, ďábelské stvoření.
Ach jo. Začínám si myslet, že se to kouzlo nějak nepovedlo.
Povedlo se z toho alespoň něco? Cokoliv? Dostala Cordy alespoň zpět svou paměť?
Jenom nám řekni, kde je ten upír.
O čem to tu mluvíte? Tady nejsou žádní upíři.
Teda, mimo tady našeho chlapce.
Je to ďábelský lhář.
Jako kdyby z tebe to kouzlo mohlo udělat člověka.
- Moje kouzla takhle... - Sklapni už.
Au!
- To není... on jen... - Takže naše tajemství je rozluštěno.
A vysvětli nám taky tu přetvářku s Irem.
Je tohle vhodný čas, abych podtrhla, že s tímhle jsi mě nechal o samotě, chytráku?
- Nikdy jsem se jí nedotkl. - Očividně je to deviant.
- Ne, nejsem. - Upíři jsou všichni stejní, příteli.
- Nic v nich není lidské. - Správně. Není to člověk.
- Jen popel, který čeká na svou chvíli. - Nechci vám ublížit.
- Co uděláme? - Nebojte se. Mám to pod kontrolou.
Jste si jistý?
Omlouvám se.
Vlastně chci říct, ha!
Chtěli jste upíra?
Takže hádám, že já jsem váš člověk.
Myslím, že se začnu krmit z vašich mrtvol a začnu tady s děvčaty.
Tak kdopak chce být první chod. Těžký si vybrat mezi dvěma děvčaty...
Co tím myslíš, že je to těžký?
Teda... ona je ta chutnější.
Podívej se na ní. Půlka z ní je krk.
Slečno Chaseová, slečno Burkleová,
utíkejte.
Tohle mě baví.
Tak jsem se ti předtím líbil a teď nedostanu ani malou pusu?
Vidím tě.
Koukám, že jsem docela silný a taky rychlý.
Není to tak špatný, to s tím upírstvím.
Já mám taky superschopnosti, něco extra.
A co to jako je?
Tohle bylo opravdu krutý.
Proč si ale myslíš, že ti to...
Ano, tenhle...
Toho zabij, prosím!
- Děkuji, děkuji, děkuji. - Proč tě napadl?
A proč by ne.
Hele, pro mě jste sice banda pošuků,
ale jestli toho cvoka zabiješ, tak dostaneš odměnu.
- Myslíš to vážně? - Hodně vážně.
Už mě nudí dostávat na prdel.
- Zlatíčko? - Co?
Můžu ti ukrást pár minut? Máme tu velký problém.
- Ale já ho můžu vyřešit. - Proč bych ti měla věřit?
Protože my dva jsme přátelé, Fred.
Dělali jsme spolu kouzlo, které nevyšlo, ale můžeme to napravit.
Je tam pořád ta láhev? Tam na zemi v kruhu?
Myslíš ty rozbitý kousky skla?
Kruci, to nic, pořád to ještě můžeme zvrátit. Nejspíš každého zvlášť.
Nejdřív mě ale musíš rozvázat.
Já nevím.
Ale Fred,
podívej se do svého srdce.
Jsem zlý?
Jsi silnější než ostatní. Ty nejsi upír, že ne?
- Copak ty se nepamatuješ? - Pamatuju si,
že jsem se probudil v tomhle baráku hrůzy s bandou pokrytců.
- Pokrytců. - O mě říkají, že jsem zlý.
Jenže oni mě napadli první a bez důvodu. Zaměřili se na mě, protože jsem jiný.
- Jsou stejně zlí jako můj otec. - Otcové.
- Ti stojí za houby. - Můj otec říkal jednu věc.
Buď dobrý, bohabojný a dělej, co se ti řekne.
A když jsem se tak choval, tak on sám hřešil.
To zní přesně jako můj otec.
- Je to do sebe zahleděnej bastard? - Byl bys překvapený.
- Ty se bojíš mě napadnout? - Popravdě, já jsem na boje nikdy moc nebyl.
Radši bych teď uspokojoval svoje chlípný potřeby s tou Chasovic holkou.
- Drž se od ní dál. - Aha, takže ona je tvoje holka?
Jo, to je.
Nikdy se o tobě ale nezmínila, když jsme byli o samotě...
Pospěš si, jsem nervózní.
Dobře, dobře.
Ježíši kriste.
- Tak co, zabralo to? - Počkej!
Teď už jsi spokojený?
Já jsem se o to neprosil.
Neříkal jsem ti, aby jsi na mě zaútočil.
Neprosil jsem se o to, abych byl monstrum.
Sakra, neprosil jsem se o to, abych se vůbec narodil.
Počkej!
Co chceš? Další nakládačku?
Hele, skoro jsem tě dostal.
- Ani ve snu. - Počkejte.
Nikdo nebude nikoho zabíjet. Ano?
Konec dobrý, všechno dobré. Že jo, děcka?
Ale protože všechno tak úplně dobře neskončilo,
tak bych asi měl říct, že všechno tak úplně dobré nebylo.
Nikdo z nás to nevěděl,
ale události se odehrály v trochu jiném pořadí, než jsme si mysleli.
Bylo to spíš takhle...
Byla to dlouhá noc, pro všechny.
Doufám, že se vám všem moje vyprávění líbilo, takže dáte servírkám...
- ...hodně velké spropitné. - Dopověz to!
Vždycky je nech, aby chtěli víc. To je pravidlo.
Každopádně, už nemám, co bych vám řekl.
Potlesk, potlesk.
Můj Mořský Vánek mě opustí, pokud k němu nedorazím včas.
Takže děti nezlobte a běžte domů. Obejměte svoje rodiny, dokud můžete.
A nezačínejte si nic s magií.
Věřte mi.
Cordy.
Já nemůžu.
Angele, je mi to líto.
Takže jsi si vzpomněla.
Pamatuju si úplně všechno.
Všechno.
A musím být sama.
Prosím?
Na chvilku. Je to příliš… Já...
Cordelie.
Byli jsme zamilovaní?
Byli.
Subtitles translated by Kubi Subtitles by Dawnie Correction made by Lena www.buffy-angel.org